ЕВОЛЮЦІЯ РОЛІ ЄВРОАТЛАНТИЧНОЇ СПІЛЬНОТИ В ПІДТРИМЦІ УКРАЇНИ: ВІД ПРОТИДІЇ АГРЕСІЇ В ГІБРИДНІЙ ВІЙНІ ДО СИСТЕМНОЇ ГЛОБАЛЬНОЇ ВЗАЄМОДІЇ - Бузаров, Андрій (Літопис Волині, 2025)
У статті досліджується трансформація ролей суб’єктів євроатлантичної спільноти в контексті російсько-української війни протягом 2014–2022 років. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю наукового осмислення того, як змінювалася міжнародна підтримка України у відповідь на ескалацію гібридної агресії з боку РФ, що згодом переросла в повномасштабне вторгнення. Метою дослідження є виявлення, класифікація та аналітична інтерпретація ролей, які виконували такі суб’єкти, як Європейський Союз, НАТО, США, Велика Британія, Канада, Польща й інші партнери України.Методологічною основою є теорія ролей у зовнішній політиці, зокрема концепції «національних уявлень про роль» (Holsti), рольової адаптації, інновації, трансформації й відмови. Дослідження спирається на функціональний підхід Парсонса й Мертона та сучасні розробки європейських дослідників, зокрема Fridriksson & Sommer (2023), що дає змогу застосовувати порівняльний і динамічний аналіз.Результати свідчать, що суб’єкти євроатлантичної спільноти впродовж 2014–2022 роках діяли як полірольовий колективний актор, де кожна держава чи організація виконувала конкретну роль (координатора, фасилітатора, провайдера, партнера, промоутера або протектора) залежно від своїх інституційних можливостей і зовнішньополітичного курсу. ЄС зосередився на підтримці реформ, цивільного сектору безпеки та макрофінансової допомоги, тоді як НАТО, США й окремі держави надали суттєву допомогу в оборонному секторі. Україна водночас продемонструвала високу здатність до інтеграції цих ресурсів і стратегій, що стало одним із ключових факторів її стійкості. Особливу увагу приділено ролі Збройних Сил України, національної волі до опору й підтримці розвитку власного оборонного потенціалу.