РЕГЛАМЕНТАЦІЯ ЧИТАННЯ В ІМПЕРСЬКІЙ РОСІЇ (ХІХ – ПОЧАТОК ХХ СТ.) - Карліна, Оксана (Літопис Волині, 2022)
У статті розглянуто сукупність правил та заходів, які встановлювали норми споживання легальної інформації з метою певного впливу на читачів, а також проаналізовано адміністративні та бюрократичні перешкоди, що виникали на шляху доступу визначених соціальних груп до певної літератури. Джерельною базою слугували нормативно-правові акти міністерств і Святійшого Синоду. Одним зі способів обмеження кола читачів було платне користування публічними бібліотеками, які вирізнялися багатим книжковим фондом. Із кінця ХІХ ст. розширення соціального поля читачів через появу масових бібліотек, земських книжкових складів, народних шкіл стимулювало перетворення державної регламентації читання в окремий напрям внутрішньої політики, яку реалізувало, головним чином, Міністерство народної освіти. У його підпорядкуванні знаходилися школи для різних соціальних станів, при яких виникали бібліотеки для широкого кола читачів. Уряд, усвідомлюючи значущість друкованого слова як засобу впливу, особливо на соціальні низи, намагався поставити його під контроль. Найпоширенішим способом регламентації читання був нагляд за бібліотеками: публічними, народними та навчальних закладів. Книжкові заклади підлягали контролю з боку Міністерства народної освіти. Практикувалася дозвільна система допуску літератури в бібліотеки. Урядові розпорядження і каталоги для безкоштовних бібліотек пропускали з маси друкованої літератури лише суворо дозовану частку «благонадійних» книг для широкого кола читачів. Численні циркуляри Міністерства народної освіти визначали правила набуття літератури в учительські, учнівські, народні бібліотеки та бібліотеки-читальні. Перевага надавалася книжкам релігійно-морального змісту, офіційним і довідковим виданням міністерств; художня література займала майже половину пропонованих каталогів, але творчість письменників була представлена переважно одним-двома творами. Після 1905 р. дозвільну систему допуску літератури у бібліотеки-читальні на деякий час скасували, дещо спростили відкриття та функціонування народних бібліотек, увели заявковий порядок організації народних читань, але центральна влада прагнула й надалі сама визначати доцільність або небажаність конкретної літератури для соціальних, вікових або фахових спільнот.