РЕАЛІЗАЦІЯ ПОЛІТИКИ РОСІЙСЬКО-БІЛЬШОВИЦЬКОЇ КОЛОНІАЛЬНОЇ ВЛАДИ ЩОДО НАЦІОНАЛЬНИХ МЕНШИН У РОКИ НЕПУ (1921–1928) (НА МАТЕРІАЛІ ПОДІЛЛЯ) - Олійник, Микола (Літопис Волині, 2025)
У статті комплексно проаналізовано діяльність партійних і радянських органів Подільської губернії з реалізації політики російсько-більшовицької колоніальної влади щодо національних меншин у період непу. З’ясовано, що для роботи з національними меншинами в регіоні були створені губернські, повітові, а після проведення в 1923 р. районування округові й районні єврейські та польські підвідділи у відповідних комітетах КП(б)У й рад, а у відділах народної освіти – аналогічна секції. Звернуто увагу, що з початком українізації для координації роботи з національними меншинами було створено губернську комісію в справах національностей, включивши до її складу представників від єврейської, польської й молдавської спільнот. Вона рекомендувала окружкомам призначити члена президії, який володіє рідною мовою певної нацменшини. Досліджено, що з метою послабити демографічне перенаселення регіону й знизити напруження міжетнічних відносин із 1923 р. на Поділлі реалізовувалася загальнодержавна програма переселення, переважно євреїв, на вільні землі півдня України й Криму. З’ясовано, що для кращого врахування специфіки роботи в містечках і селах, де більшість чи значну частину мешканців становили етнічні меншини, у 1924–1928 рр. було створено єврейські польські, російські й німецьку ради. Наголошено, що діловодство в національних сільрадах переважно велося українською мовою, оскільки активних носіїв німецької, польської або їдиш не вистачало. Отже, за ініціативи зазначених рад відкривалися школи й технікуми з викладанням відповідними національними мовами. Підкреслено, що своїм великим досягненням влада вважала забезпечення доступу представників національних меншин до участі в судових засіданнях рідною мовою. Однак усі зазначені досягнення були лише ширмою для утвердження колоніального статусу України в складі російсько-більшовицької імперії. Саме тому вже в 1930-х роках вони були ліквідовані, а активні учасники розбудови структур національних меншин – репресовані.