АНАЛІЗ ДЕРЖАВНОЇ ПОЛІТИКИ РЕФОРМУВАННЯ СИСТЕМИ ОХОРОНИ ЗДОРОВ’Я НА ЗАСАДАХ БІОЕТИКИ - Терешкевич, Галина (сестра Діогена) (Літопис Волині, 2022)
З огляду на те, що чимало проблем сучасного українського суспільства у сфері охорони фізичного, психічного, духовного та соціального здоров’я людини (стан репродуктивного здоров’я, підліткова вагітність, аборти, контрацепція, репродуктивні технології, наркоманія, алкоголізм, депресії, суїциди тощо) є дотичними до засад біоетики, актуальне завдання нині – репрезентувати біоетичний компонент, який здатний забезпечити трансформацію в галузі охорони здоров’я фундаментальним моральним змістом. Виразна проблематика пошуку та вдосконалення стратегії незалежної української держави з метою забезпечення якості життя громадян у частині охорони здоров’я стала об’єктом дослідження низки науковців. Втім не знаходимо цілісного дослідження, яке би розкривало сутність та ефективність державної політики реформування охорони здоров’я з позиції біоетики, яка репрезентує моральний критерій стратегій і політик, особливо тих, які безпосередньо стосуються гідності та неповторної цінності людської особи. Мета статті – проаналізувати декларовану та впроваджувану державну політику реформування охорони здоров’я в Україні з позиції цінностей і засад біоетики. У ході дослідження, аналізуючи теоретичний аспект трансформації охорони здоров’я в Україні, її якісні характеристики, індикатори, базисні принципи, засади тощо на предмет присутності біоетичного компонента, а також вивчаючи практичний досвід упровадження державної політики реформування охорони здоров’я, виявлено її часткову відповідність засадам біоетики. Відкритими залишаються низка проблем, які зазначено в дослідженні. Розглядаючи досвід участі громадського сектору у сфері охорони здоров’я в контексті державної (публічної) політики, запропоновано біоетичний компонент у межах кожного напряму/принципу реформування. За результатами дослідження визначено, що позиціонування людської особи, її гідності, здоров’я і життя як найвищих цінностей є нагальним завданням органів державної влади, місцевого самоврядування та громадських організацій, які відповідальні за охорону здоров’я та водночас ще недостатньою мірою впроваджують у систему публічного управління засади персоналістичної біоетики.