ДЕРЖАВНА ПОЛІТИКА ІСТОРИЧНОЇ ПАМ’ЯТІ В РЕСПУБЛІЦІ ПОЛЬЩА (90-ТІ РОКИ ХХ – ПОЧ. ХХІ СТ.): ТЕНДЕНЦІЇ, ЕВОЛЮЦІЯ ТА ДОСВІД ДЛЯ УКРАЇНИ - Буліга, Микола (Літопис Волині, 2024)
У статті аналізуються особливості формування та еволюції державної політики історичної пам’яті в Республіці Польща в період 90-х років ХХ – перших двох десятиріч ХХІ століття. Доведено, що державна політика історичної пам’яті зазнала в досліджуваний період еволюційних змін. Автор статті аналізує основні тенденції в еволюції державної політики історичної пам’яті, виокремлює особливості, що увиразнювали зміни в історичній політиці та державній політиці історичної пам’яті, проводить паралелі з Україною. На сучасному етапі проблеми історичної пам’яті та державної історичної політики є досить актуальними й викликають інтерес не лише дослідників-науковців, а й широкого суспільного загалу. Представлена стаття спирається на аналіз широкої історіографічної бази й, безумовно, буде цікавою не лише для фахівців, а й для представників органів державної влади та місцевого самоврядування, які є відповідальними за формування та реалізацію державної політики історичної пам’яті. Сучасний науковий дискурс стосовно оцінки важливих аспектів історичного минулого переріс не лише рамки наукових обговорень, а й державні кордони, що нерідко проявляється у використанні історії задля політичних маніпуляцій суспільною думкою. Колективні уявлення про минуле набувають ціннісно-смислового виміру виключно в соціальному контексті й детермінуються «соціальними рамками». Людські спільноти реконструюють минуле на потребу сьогодення. Зміни соціально-політичного контексту неминуче тягнуть за собою переформатування колективної пам’яті, що яскраво увиразнилося на прикладі Республіки Польща. Історична пам’ять конструюється та твориться суспільством. Ці процеси можуть відбуватися стихійно, або як наслідок змін у суспільстві, або ж можуть відбуватися цілеспрямовано та свідомо. В останньому випадку говорять про творення політики пам’яті. Політика пам’яті формується та здійснюється державою як легітимним представником усього суспільства. До простору формування політики пам’яті долучається безліч суб’єктів (зокрема, політичні сили, засоби масової інформації, регіональні представництва тощо).